Från WNYH i New York-
- sänder vi direkt över hela landet.
Jag heter Gabriel Noone och detta är "Noone på natten".
Som historieberättare har jag plundrat mitt liv.
Likt en skata stjäl jag det som glimmar och förkastar resten.
I en historia kan man ändra fakta, men nu måste jag vara försiktig.
Jag ska berätta precis som det var. Jag vill ju att ni ska tro mig-
- och det blir svårt som det är. Den här heter "The Night Listener".
"Det började vid sämsta möjliga tillfälle. Jess hade flyttat ut"-
- "och jag kände mig eländig."
"Jag försökte läsa en av mina fåniga skrönor."
"Den handlade om vår åttaårsdag, men det kändes så falskt."
- Det funkar inte. - Så dåligt var det inte.
- Det låter inte som jag. - Jag kan justera ljudet.
- Det klingar falskt. - Gabriel, vi kan inte göra om det.
Vi skulle ha varit klara för en timme sen.
Sänd ett gammalt program. Jag är ledsen, men jag kan inte.
- Hej. - Vad gör du här?
Jag tänkte bjuda på ett glas. Hur gick det?
De hade ljudproblem. Jag faller snart ihop.
- Vill du inte följa med? - Nej.
Radiostationen är oroad. Du är skyldig dem fem program.
Jag vill inte prata om det. Jag mår bra. Faktiskt.
- Du... Ta med dig den här. - Kom igen, Ashe.
Jag vill bara att du läser den. Vi ska ge ut den nästa kvartal.
"En dagbok över översinnligt hopp och mod". Ingår aromaterapi?
Du kommer att ha riktiga frågor när du läst den. Håll ut nu, okej?
Ja.
Jösses! Du skrämde mig.
Jag hämtar bara några saker.
Tog du med dig Lucifer?
Lucian. Han är bara en vän.
Jag behöver bara vara lite för mig själv, älskling.
- Visst. - Vi ses.
- Nej, Hugo. - Hugo!
"Charles Dickens var bara tolv år"-
- "när han tvingades arbeta i en skokrämsfabrik."
"Detta förstörde honom och gjorde att han blev författare."
"Vi har nog alla en skokrämsfabrik där vi tappat våra barnhjärtan"-
- 'precis som vi tappar våra barntänder. Min låg i vår källare."
"Den skulle föreställa min lekstuga."
"Pappa hade ljudisolerat den."
"Jag kunde alla hans lekar när jag var sju."
"När jag var elva hade han andra vuxna med sig."
"Jag undrade hur mycket mamma visste, men så hörde jag henne."
"Hon viskade och bad någon flytta på sig. Hon hade alltid varit där."
"Jag hade ögonbindel för att inte bli igenkänd, så de kunde sälja banden."
Du har ringt till Gabriel och Jess. Prata gärna efter pipet.
Hej, det är Pete Logand. Killen som skrivit boken.
Jag fick ditt nummer av Ashe, så jag ville bara...
Om jag pratar tillräckligt länge, kanske du... Ja... Hej då.
Överfallen? Jag tänkte bara att det skulle få dig att må bättre.
- Jag kanske säger något galet. - Nej, då.
- Gillade du boken? - Den var grov, men kraftfull.
- En modig kille. Hur gammal är han? - Fjorton.
- Hur fick du tag i den? - Ingen agent. Donna skickade den.
Hon adopterade honom och fick honom att skriva.
Fick du redigera mycket?
Jag har inte fått något manus på hela året med så få fel.
Det finns en koppling. Minns du källaren han skrev om?
Han lyssnade på dig när de gått. Han ville att du skulle få det här.
Jess?
- Vad gör du? - Jag kan inte sköta bokföringen...
...utan ditt checkhäfte. Det såg ut som sjutton.
Dessutom blir jag glad av att tvätta. Strömmen gick och din pappa har ringt.
- Du svarade väl inte? - Jag var tvungen. Han sa:
"Är du där? Lyft på luren, för fan." Han är en snäll gammal gnällspik.
Han skulle ha kallat dig "den snygga lilla gulingen" bakom din rygg.
Han och din styvmamma ska åka till London, men stannar här över helgen.
- Han måste vara jättegammal. - För att jag är det?
Jag hoppas att jag kommit över mina föräldrar när jag är i din ålder.
- Har du berättat om Jess? - Nej.
Till helgen har han kommit tillbaka.
Okej.
Lämna ett meddelande efter pipet.
Hej, Pete. Det här är Gabriel Noone.
Jag fick ditt nummer av Ashe.
Jag gillade verkligen din bok.
- Hej. Är det verkligen du? - Varför skulle det inte vara det?
- Du låter inte som du brukar. - Jag är lite mindre dramatisk privat.
Du låter som om någon bankat skiten ur dig.
Så kan man sammanfatta det.
- Jag kan fan inte tro att det är du. - Det måste du för fan göra.
Min nya mamma säger att jag måste vårda mitt språk.
Jag blev verkligen imponerad av din bok.
- Vad ska ni göra i jul? - Vad menar du?
- Du och Jess. Har ni gran? - Nej, vi är inte så mycket för julen.
Vi har en stor, rostig vattencistern som de hänger en stjärna i varje år.
- En stjärna? Det låter trevligt. - Ja, men den är inte vänd hitåt.
Den lyser bara upp klottret. De andra får Betlehem, vi får "Roberta suger".
Stora bokstäver: "Roberta suger." Vi tog bort det men det kom tillbaka.
Hon måste verkligen suga. Hur är det?
- Fan... - Pete?
Fan!
Ingen fara. Du måste varna mig om du tänker vara rolig.
- Vad är det? - Donna står här och är jobbig.
Men jag gillar rödhåriga tjejer.
- Det är han. - Hej "han", det här är Donna Logand.
- Förlåt, men hostan börjar oroa mig. - Jag förstår...
- Hallå. - Det är Donna.
Han sover nu, vi fick tömma lungorna.
- Har Ashe berättat att han har aids? - Ja.
Det finns fantastiska mediciner som gjort underverk med Jess.
Han fick syfilis när han var åtta och lungorna är som schweizerostar.
Han har inte långt kvar. Några månader på sin höjd.
- Det måste vara mycket svårt för dig. - Ja.
Att bo i ödemarken underlättar inte, men de kräken får inte veta var han är.
- Jag trodde att alla satt i fängelse. - Mamman försvann.
De vet inte var hon är. Vi vet inte vad hon kan hitta på.
Vi flyttade hit för att slippa vara paranoida.
Tanken på det förföljde mig hela natten.
Hur skulle det kännas att vara fjorton och tro på monster-
- och veta att ens mamma var ett?
Pete och jag pratade nästan varje dag.
Vem vill du prata med när boken kommit ut?
- Någon kändis som gillar den? - Derek Jeter vore häftigt.
Okej... Ja...
- Vet du inte vem det är? - En sportkille.
- Vilken sport? - Var inte så kinkig.
Bara för att du är pittrökare kan du väl se på sport?
- Har du inte hört det ordet förut? - Nej.
Jag menade inget illa. Du och Jess verkar schysta.
- Hur mår han? - Okej.
- När får jag prata med honom? - Han har flyttat.
Oj, då. Trist.
Ja.
Han säger att han behöver vara ensam, men att han kommer tillbaka.
- Men du är inte säker? - När någon säger så är man dumpad.
- Ni verkade ha något speciellt ihop. - Han är det enda jag varit säker på.
Du måste ha tålamod. Sånt händer inte varje dag.
Det är vad jag vill ha.
Någonting sånt. En dag.
- Det kommer du att få. - Nej, det finns inte många tjejer här.
- Tänker du ofta på tjejer? - Det är allt jag kan göra - tänka.
Seeta, har du Playboy?
- Hallå där. - Hej.
- Hugo... - Den är till en kompis.
Jag ska ha en liten julfest. Vill du komma?
- Gärna. - Jag ringer. Vi ses.
Han fick Playboy. Nu gömmer han den för sin nya mamma.
- Jag har ett heterosexuellt inflytande! - Vilken gullig historia.
Var försiktig. Människor kan börja prata.
- Om vad? - Använd din jäkla skalle.
- Pojken blev utnyttjad av bögar. - Av pedofiler. Har du inte hört på?
- De var väl män? - Heterosexuella män.
- Hur kan de ha varit det? - De kallade honom bög när de höll på.
- Måste du få allt att bli snuskigt? - Bli inte så arg.
- Det är ju lättare än att känna något. - Vad är det för new age-snack?
- Alla måste inte vara avstängda som du. - Du är en stor lipsill.
- Vill ni vara för er själva? - Nej. Nu måste vi gå.
- Det gick lite bättre den här gången. - Ja, om tusen år kan vi prata.
Vad tänkte du säga om Jess? Vi kanske träffar honom på vägen hem.
Säg bara hej till den lille pitten. "Lille pitten"? Det klarar han av.
- Jag klarar av stora pittar också. - Du är inte lite fräck.
- Vi ses, farsan. - Hej då, grabben.
- Hej! Du är väl Gabriel Noone? - Ja.
Jättebra program.
Min mamma lyssnade alltid på det.
Roligt...
Gabriel. Gabriel!
Vänta! Du lovade.
- Varför bjöd du hit mig? - Det är en fest.
Gabriel?
- Vad är det? - Vilka är de?
Mina vänner. Och min rumskamrats vänner.
- När lärde du känna så många? - Jag ville träffa nya vänner.
Vad är det med dig?
Jag förstår inte vad som händer.
Jag var så ung när vi flyttade ihop. Jag ville ta hand om dig.
- Vill inte jag ta hand om dig? - Det sa jag inte.
I åtta år skulle jag dö.
Nu verkar det inte bli så, och jag vill veta hur det känns.
Om du hade någon ryggrad skulle du göra slut.
Det är inte så jag känner.
Kom. Snälla, kom.
Jag kommer. - Är det okej?
Ja, det är okej.
Du har ringt till Gabriel och Jess. Prata gärna efter pipet.
Det är Donna.
Jag är på sjukhuset.
Han ligger i syretältet. Det ser inte bra ut.
Han överlever nog inte natten. Jag ringer igen.
- Hej då. - Slut på meddelandet.
- Om något hänt hade hon väl ringt? - Jo, men jag har en känsla i magen.
- Ring sjukhuset. - Jag vet inte vilket han är på.
De kanske är lite melodramatiska.
Utnyttjad av föräldrarna, källaren... Det låter så överdrivet.
- Vissa människor har vidriga liv. - De är inte alltid vidriga.
De kanske tar i lite.
Skulle ett döende barn brodera ut sanningen?
Hallå. Hej, Donna. Jag sätter på högtalaren. Jess är här.
- Hej, Jess. Trevligt att träffas. - Detsamma.
Gabriel, medicinen verkar. Pete mår bättre idag.
- Han vill säga hej om du har tid. - Hej, kompis.
- Hej, grabben. Hur mår du? - Okej.
- Bättre än igår. - Jess lagar mitt proppskåp.
Jag vill inte veta vad det betyder.
- Jag ska sova nu. Ha det så bra. - Sov gott, kompis.
Vilken lättnad.
Ja.
- Vad är det? - Har du inte lagt märke till det?
Vad?
- Jag tror att det är samma röst. - Nej...
Pete och Donna har samma röst.
De har olika tonlägen men samma rytm och intonation.
- Menar du att det är en imitation? - Ja, mer eller mindre.
- Varför skulle någon göra så? - Inte vet jag. För att sälja en bok.
Det finns många som känner dem.
- Läkare... En sköterska sover där. - Det vet du inte.
Ashe, då? Han måste ha varit i Wisconsin.
Och bilden? Det finns sätt att bevisa detta.
- Jag är glad om jag har fel. - Det är du aldrig.
Äntligen mår jag lite bättre. Varför vill du förstöra det?
Det här är ingen berättelse. Du ser aldrig saker för vad de är.
- Vilket skitsnack. - Skitsnack? Okej...
Exakt var berättade jag för dig att jag var hiv-positiv?
- Det var på en bänk i parken. - Nej, men det är vad du säger i radio.
Det var på en sylta på Third Street. Men det låter väl inte så intressant?
Jag flyttade för att jag behövde en paus.
Du letar alltid efter material till programmet.
- Du gillade ju det. - Jag gick med på det...
...för att ge min död en mening. Men jag behöver inte det längre.
Jag har inget program längre. Nöjd?
Det är inte mitt fel.
Du känner inte honom.
Kanske inte.
Det är lite genomskinligt.
Du vill ha barn och nu har du skapat...
- Dra åt helvete, din skitstövel! - Gå och lek med Lille Tim.
Du har ringt till Gabriel och Jess. Prata gärna efter pipet.
Jag antar att du inte är hemma, så jag försöker senare.
- Hallå. - Det är Donna.
Det vore jättekul om du ville fiira jul med oss.
- Verkligen? - Ja, gästrummet är inget vidare...
...men min plumpudding är läcker och Pete skulle bli så glad.
- Är det Pete som hostar? - Ja, men han mår bra.
- Kan du komma? - Det vore jätteroligt.
- Underbart! - Ja, det är det verkligen.
- Hej, Gabriel. Spelar du baseboll? - Nej, det är en present.
- Det är signerat av Jerry Deter. - Menar du Derek Jeter?
Ja.
Jag trodde att du skulle vara i Wisconsin.
Jag kan ta hand om Hugo när du är borta.
- Jag gör gärna det. - Det behövs inte.
Drog hon sig ur? Vad hade hon för ursäkt?
Det var ingen ursäkt. Läkaren sa att han kunde få influensa.
Flygplan är bakteriehärdar. Jag vill inte smitta honom.
- En annan gång, kanske. - Ja, om han lever.
Man vet aldrig.
Nej, det gör man inte.
Man vet ingenting.
- Vi ska nog inte träffas mer. - Det behöver inte vara så här.
- Jag vill att vi gör slut ordentligt. - Ska vi inte prata mer?
Jag är för gammal för sån här skit. Du förstörde det vi hade.
Det är du som inte kan se verkligheten som den är.
- Vet du någon som träffat Pete Logand? - Nej.
- Ingen läkare eller socialarbetare? - Nej, vad vill du ha sagt?
Jess tycker att Pete och Donna låter likadant. Är inte det konstigt?
Pete pratade inte när han flyttade till henne och sen imiterade han henne.
- Har du fått all information av henne? - Ja, och av Pete.
Har hon visat dig adoptionspappren eller något konkret?
Om du tror att allt är en bluff, är du ute och cyklar.
Jag har pratat med dem i över ett år och de har berättat otroliga saker.
- Din nuvarande situation kanske... - Detta har inget med den att göra.
Du ska ge ut en bok av en författare du inte vet något om.
Borde du inte vara lite bekymrad?
Ingen bok? Redaktören tror väl på pojken?
Hans chef har fått kalla fötter. Donna och Pete är förtvivlade.
- Hittar du något? - Ingen Pete Logand i någon rättegång.
Det betyder ingenting. Han tog namnet när hon adopterade honom.
Ashe tror att de använder pseudonym för att mamman inte ska hitta honom.
Söt kille, vem han än är.
Varför skulle någon göra så? Ett avskyvärt sätt att sälja en bok.
Hon kanske inte ens vet vad hon gör. Hon kan ha multipla personligheter.
Tänk om hon hade en son som dog, och nu måste hon anta hans identitet...
Hon kanske har balsamerat honom. Som killen i "Psycho".
Vänta... Herregud! Tänk om det är han som imiterar henne.
Nu får du sluta. Det är ingen sällskapslek.
- Förlåt. - Tänk om jag förstört hans sista hopp.
Det skulle jag inte kunna leva med.
Har du funderat på röstavtryck?
- Lika bra som fingeravtryck. - Nu blir jag rädd.
Hej, det är Davia. De har öppnat en ny thairestaurang...
- Hej, pittrökaren... - Det är han.
- Har du något med hennes röst? - Nej, jag har raderat det.
- Du får ringa och spela in. - Hur gör man det?
Du trycker bara på den här knappen innan du ringer.
- Jag vet inte... - Det är en telefonsvarare, ingen bomb.
Tänk om jag spelar in henne och apparaten börjar pipa.
Nolla.
Numret har ingen abonnent.
Kontrollera numret eller försök igen...
Har du släkt i Wisconsin?
Ja, det har jag faktiskt. En son.
Han bor med sin mamma. Men jag får träffa honom under loven.
- Hur gammal är han? - Fjorton.
Då fick du väl honom sent i livet?
Ja. Ganska.
- Har du några fotografier? - Ja, det har jag.
- Oj, se på de ögonen! - Ja.
Han har din näsa och haka.
Har han?
Ursäkta mig, men jag såg ditt namn på passagerarlistan.
Jag vill bara säga att jag uppskattar allt du gjort... för oss.
Nöjet var helt på min sida.
Har du gjort något för flygvärdar?
Numret har ingen abonnent. Kontrollera...
500...
507.
509.
511? Fan.
Hej. Jag har gjort något väldigt dumt-
- och hoppades att du skulle kunna hjälpa mig.
Jag har en vän som bor i Montgomery och jag trodde att hon bodde på 511.
- Har du träffat henne på nätet? - Nej, det är inget sånt.
Hon är en god vän, hon är nog ofta här. Donna Logand.
Folk betalar oss för att slippa använda sin adress. Det är därför vi finns.
Visst... Hon är min vän och jag har rest långt.
Okej... Hej då.
- Är du nöjd? - Ja, tack.
De där hamburgarna är inte bra för din mage. Jag lagar något hemma.
- Vill du beställa choklad? - Är jag en missbrukare, tycker du?
- Nej. Ska han ha något? - Nej, tack. Det får inte bli en vana.
- Får jag klappa honom? - Ja, han behöver all kärlek han kan få.
Då går vi.
- Vi ses. - Visst. Håll dig varm.
Ska du inte hälsa, Gabriel?
- Går det bra med kamomillte? - Visst.
- Är det tillräckligt ljust? - Det är bra. Tack.
Det var Hank i speceriaffären som berättade att du var här.
Det var ingen läskig blindgrej.
- Hur länge har du varit blind? - Jag minns ett dockhus...
...och min pappas ansikte. Såna saker.
- Din mamma, då? - Hon dog när jag var två.
- Berättade inte Ashe att jag är blind? - Nej.
Det gör oss mer sårbara. Vi har redan flyttat i år.
Det du har gjort för Pete är fantastiskt.
Hur hittade du oss?
Stjärnan.
Pete sa att han såg en stjärna på ett vattentorn och jag följde den.
- Till huset? - Till kvarteret.
Sen såg jag dig på verandan.
Vem var det då som följde efter mig från kaféet?
Jag måste kunna lita på dig.
Er telefon var avstängd, så...
Oj, det är teet.
- Kan jag låna toaletten? - Visst. En trappa upp.
Har du hittat hans rum?
En sammetskanin! Jag hade också en sån.
- Så, Pete... - Han tar prover på sjukhuset.
Det ser inte bra ut.
- Är det lungorna? - Ja. De blir allt sämre.
- Får jag träffa honom imorgon? - Gärna.
- Du stirrar på mig. - Jag... Jag är bara orolig för Pete.
Han verkar betyda mycket för dig.
Du betyder mycket för honom också.
På tal om det...
"Motorvägens ljus far förbi och en lägger handen på den andras ben."
"Det är det mest äkta man kan uppleva. Det betyder:"
"Där är du och här är jag."
"Och vi är här tillsammans."
Det är ett av våra favoritavsnitt.
Tack.
Pete har berättat om dig och Jess. Hur går det?
- Han sköter sitt och jag sköter mitt. - Ni verkade passa bra ihop.
- Älskar du honom fortfarande? - Jag vet inte.
- Känner han likadant? - Jag vet inte vad han tänker.
Får jag... känna på ditt ansikte?
Visst.
Det låter som om Jess fortfarande älskar dig.
Det är svårt att sväva i ovisshet.
Det är en pina.
Och du är en sån som behöver bevis.
Det svåra är att vi bara är så älskade som vi tror att vi är.
- Jag vill så gärna träffa honom. - Jess?
Nej, Pete.
- Vill du inte prata med mig? - Jovisst, men...
Förlåt.
Alla vill träffa honom. Han är speciell på det sättet.
Jag behöver din hjälp.
Jag vet inte var strömbrytaren är. Känn efter vid dörren.
Min sypåse är här någonstans.
Jag tänkte sticka en ny tröja till Pete.
Kan du hjälpa mig att hitta det mörkgröna?
Den färgen passar till hans ögon.
- Här. - Tack.
- Vill du se min tröja? - Visst.
Jag har inte sytt i knapparna än.
- Vänd dig om. - Okej.
Nu litar jag på dig, så du får inte tjuvkika.
Okej... Vänta, jag är inte klar.
- Såg du något? - Nej, det gjorde jag inte.
Okej...
Nu kan du vända dig om.
Vad tycker du?
Den är... fin.
Vill du känna på den? Den är mjuk och skön. Känn.
Ja, mjuk... Skön.
- Vad är det? - Inget.
Är det något fel på mig? Jag vet att du gillar killar.
Jag försökte bara vara vänlig, ditt jävla äckel. Vänd dig om!
Förlåt...
Var det på grund av dig hans bok drogs in?
Jag trodde väl det. Boken betydde allt för honom.
Jag kom för att hjälpa honom hitta ett förlag.
Du kom hit för att du inte tror oss.
- Det blir inget av imorgon. - Nej, jag vill träffa honom.
Jag trodde att du skulle kunna se in i hans själ-
- och se hur sammansatt han är och se honom som ditt eget kött och blod.
- Om du gjort det, hade du litat på oss. - Jag är ju här för att kunna säga...
Kunna säga vad?
Att du var ledsen för att du trodde att han var en bluff? Lägg av, för fan.
Pete behöver människor som verkligen stöttar honom.
Inte en chans att du får träffa honom. Inte en chans.
Din taxi är här.
- Var ligger närmaste sjukhus? - I Madison, men det är åtta mil dit.
- Kör dit. - Okej.
L-O-G-A-N-D.
- Ingen Pete eller Peter Logand. - Han kanske använder ett annat namn.
- Vilket namn ska jag leta efter? - Jag vet inte.
- Du kanske är på fel sjukhus. - Jag har varit på alla de andra.
- Får jag leta på barnavdelningen? - Vad tror du?
Tack ändå.
Hej, grabben.
Förlåt, jag trodde att du var någon annan.
Vem är du?
Vakt! Vakt!
Vakt!
Hallå.
Hallå?
- Vill du ha en påtår? - Gärna.
- Den blinda kvinnan som var här igår... - Donna.
- Har du sett pojken hon tog hand om? - Du menar Pete.
- Ja, det är han. Har du sett honom? - Han ligger på sjukhus.
Har du någonsin sett Pete?
- Han är nästan alltid på sjukhuset. - Vilket sjukhus?
- Vill du ha något annat? - Så du tänker inte hjälpa mig?
Ha en trevlig dag.
Hallå?
Jag hälsade bara på hos en vän.
Du kanske känner honom. Pete? Har du någonsin sett honom?
Jag vet inte vad hon har sagt, men...
Vad gör du?
Vad är det som händer?
Vad fan är det som händer?
Vänta, hon har...
Alla vet...
Jag vet vad ni sjuka jävlar gjorde med pojken.
Nu lämnar du dem ifred, ditt äckel. Lämna dem ifred.
Gabriel... Jag är ledsen, de är väldigt beskyddande här.
- Håll dig undan. - Jag kom tillbaka för att hjälpa dig.
- Det var du som gjorde inbrott. - Han var inte på sjukhuset.
- Då var du på fel sjukhus. - Jag var på allihop.
- Han var i Milwaukee. - Visst, men nu har han väl flyttat?
- Eller så kanske han plötsligt... - Han är död. Han dog igår kväll.
Dubbelsidig lunginflammation. De kunde inte få liv i honom.
Du är verkligen bra. Du har ta mig fan svar på allt.
Det är sant!
Om någon kommer nära tar du bara livet av honom.
De vet allt och nu ringer de sjukhusen.
De gillar inte att man ljuger för dem.
- Jag ljuger inte! - Herregud, varför åkte jag hit?
Jo, för att du trodde att det skulle bli en bra jävla historia.
Du tänker väl prata om oss i radio?
Du vill bara bli älskad av din publik. Du är verkligen sjuk.
Du pickade på Jess som en gam när han var döende.
Och du tror att han kommer tillbaka.
- Herregud! Res dig upp. - Som om du bryr dig, din jävel!
Ställ dig upp, det kommer en lastbil.
Hjälp mig.
Jag kan inte låta dig göra så här. Han är allt jag har.
Nej!
- Du är ju helt jävla galen! - Gabriel.
Gabriel!
Kom tillbaka.
Hit! - Lämna mig inte, Gabriel.
Du vet inte vad du gör!
Gabriel!
Lämna mig inte!
- Borta? - Hon stack.
- Vem sa det? - Polisen.
De skulle titta till henne och huset var tomt.
Hittade de pojken på sjukhuset?
Det fanns aldrig någon pojke.
Du har ringt till Gabriel och Jess. Prata gärna efter pipet.
- Har det pågått i tre dagar? - Ja.
- Ring polisen. - Vad ska jag säga?
"Konstapeln, det finns en galen, blind dam i Wisconsin"-
- "som har en påhittad son, och hon är arg på mig."
Hon kan dra åt helvete. Jag tänker inte vända ut och in på mitt liv.
- Hon försökte döda dig. - Hon försökte ta sitt eget liv...
...och döda mig på samma gång, ja.
Det finns något som kallas factitiasjukdom.
De som lider av den hittar på saker för att få medlidande.
Som att de är sjuka eller har ett barn som är sjukt.
Den liknar Münchausens syndrom, men det finns inget barn.
- Vet de inte själva vad de gör? - Jo, men de kan inte sluta ljuga.
- Vad händer om man synar deras bluff? - Jag vet inte, det stod inget om det.
Så bra.
Hon ringde för två dagar sen och bara skrek och gormade åt mig.
- Den här kvinnan verkar obeveklig. - Hon är helt desperat.
Hon är blind, så vad ska hon göra?
Hela historien är mycket tragisk.
Den är inte tragisk, den är idiotisk.
Hon är sinnessjuk och grym.
När jag jobbade som Jourhavande medmänniska fick vi alltid såna samtal.
Samma person kunde anta olika identiteter.
När jag förstod att de inte var verkliga, blev jag deprimerad.
Det kändes sjukt och tomt.
För i helvete...
- Ska vi svara? - Nej. Då kan hon gå igång.
- Vad ska vi göra? - Strunta i det.
Hallå.
Har du något att säga?
- Gabe... - Vad fan vill du?!
Säg det! Säg någonting!
Kom igen!
Från WNYH i New York-
- sänder vi direkt över hela landet.
Jag heter Gabriel Noone och detta är "Noone på natten".
Som historieberättare har jag plundrat mitt liv.
Likt en skata stjäl jag det som glimmar och förkastar resten.
Vi promenerade en timme i skogen-
- men upptäckte att vi var tillbaka där vi började.
När allt kommer omkring vet jag inte riktigt vad som hände-
- men Donna och jag har fler likheter än olikheter.
Vi är båda rädda för att vara ensamma-
- och vi längtar efter en god lyssnare.
Vad beträffar Pete finns det en rad i "Sammetskaninen"som lyder:
"Man är inte verklig från början, det blir man av vad som sker."
Så ni får själva avgöra vad som var verkligt och vad som inte var det.
Jag ska ta ledigt i ett halvår eller ett år.
Jag måste koncentrera mig på verkligheten ett tag.
Tack för ert tålamod. Tack för att ni lyssnade.
Tills vi ses igen - jag heter Gabriel Noone.
God natt.
- Hallå. - Din historia har inget slut.
Om du vill ha ett, så bor jag på Hudson Plaza Motel i rum 142.
Jag lämnar kvar något åt dig.
Donna?
- Vem är det? - Det är jag - Pete.
Är det du, Gabriel?
Jag vet att hon sagt att jag är död, men hon försökte bara skydda mig.
- Var är du? - Jag väntar på Donna på flygplatsen.
- Är hon där? - Nej, hon åkte nyss.
Synd. Jag ville verkligen att ni två skulle prata.
Jag lovade att inte prata med dig. Hon är arg på dig.
Jag förstår.
Det var konstigt att höra ditt program...
- Pete? - Ja?
- Jag måste fråga dig en sak. - Vad?
Råkade Donna ut för något när hon var liten?
- Du förstår väl vad jag menar? - Ja, men... Jag vet inte.
Hon pratar aldrig om sin barndom.
- Har hon sagt varför hon är blind? - Nej.
Ärret på hennes arm, då?
- Jag tror att hon ramlade i trappan. - Det ser inte ut så.
Det ser ut att vara medvetet gjort. Hon kan få hjälp.
- Jag måste sluta nu. - Okej, grabben.
- Hej då. - Hej då.
Bandet bevisar ingenting. Det kan vara vem som helst.
- Det kan vara en granne, en kusin. - Jag vet.
- Vad är det, då? - Det är bara det att...
Vad?
Hur kan jag sakna någon som aldrig existerat? Är det möjligt?
De här Star Trek-träffarna, du vet...
Där klär de ju ut sig till Kirk och Spock.
Varför då? Jo, för att de verkligen saknar dem.
Är jag så patetisk?
Du har ett stort hjärta.
Det är det bästa med dig. Det har det alltid varit.
Nu måste jag gå.
Det är ett litet och mycket lugnt samhälle.
- Det är idealiskt för er situation. - Det låter perfekt.
Vi har dessutom en ledig lägenhet-
- som är möblerad.
När kommer din son från sjukhuset?
- Imorgon. - Då ordnar vi det.
Tack.
Ursäkta att jag frågar, men hur blev han av med sitt ben?
Det är en lång historia.
Han fick en infektion.
- Han har varit sjuk väldigt länge. - Kära nån.
En amputation är något hemskt, men man gör det man måste.
Naturligtvis.
Han lever fortfarande i alla fall. Det är det viktigaste.
Låt mig visa dig de andra rummen.
- Sålde du den? - Ja.
- Vad är det? - Inget.
Hon har haft det tufft, det är allt.
Översättning: Johan Rothstein www.undertext.se